ЗАСТОСУВАННЯ ТЕХНОЛОГІЙ БЕЗДРОТОВОГО ЗВ’ЯЗКУ Й ТЕХНІЧНОГО ЗОРУ ДЛЯ ВДОСКОНАЛЕННЯ АВІАЦІЙНИХ ОПЕРАЦІЙ ПОШУКУ ТА РЯТУВАННЯ - Oleksii Klimishen; Andrii Krasnorutskyi; Serhii Kochuk (Сучасний стан наукових досліджень та технологій в промисловості)
Предметом дослідження в статті є підходи щодо вдосконалення бортового обладнання пошуково-рятувального повітряного судна (ПС). Мета роботи – розроблення пропозицій щодо вдосконалення технічних засобів пошуку повітряних суден, що зазнали аварії, а саме систем відеоспостереження та передачі інформації на пункти керування (ПК) пошуково-рятувальною операцією, на підставі аналізу Правил пошуково-рятувального забезпечення польотів державної авіації України та закордонного досвіду проведення пошуково-рятувальних робіт. Як пошуково-рятувальне повітряне судно (ПРПС) пропонується використовувати легкий багатоцільовий вертоліт типу Мі-2. У роботі вирішуються такі завдання: вивчення сучасних підходів до забезпечення проведення авіаційних пошуково-рятувальних робіт; аналіз технічних засобів забезпечення пошуку ПС, що зазнали аварії; розроблення пропозицій щодо способу передачі інформації з борту ПРПС на наземний пункт керування; вибір відповідного носія спеціального обладнання та окремих зразків системи відеоспостереження й передачі даних. Для розв’язання часткових завдань застосовується метод порівняльного аналізу. Здобуто такі результати: визначено вимоги до пошукових характеристик ПРПС, зокрема як ПРПС запропоновано використовувати легкий багатоцільовий вертоліт; подано схему організації зв’язку з пунктом керування пошуковою операцією з допомогою використання технологій бездротового зв’язку; сформульовано конкретні вимоги до окремих компонентів бортового спецобладнання ПРПС. Висновки. Упровадження технологій бездротового зв’язку разом із тепловізійною апаратурою підвищить швидкість та ефективність пошуку ПС, що зазнали аварії, особливо в нічний час та в умовах обмеженого бачення (туман, задимлення). Крім цього, розширюється коло завдань легких вертольотів типу Мі-2, а також збільшується кількість як бортових, так і наземних операторів, що безпосередньо застосовують тепловізійну апаратуру (ІЧ-камеру) для визначення місця падіння повітряного судна. У цьому разі не порушується загальна штатна кількість персоналу, що залучається для проведення пошуково-рятувальних робіт.