Što je ostalo od lirike? - Andrea Milanko (Umjetnost Riječi)
Rani esej Zorana Kravara “Lirika i znanje” (1972) razmatra se u svjetlu suvremene pjesničke produkcije i kritike poezije ne bi li se testirala aktualnost i prikladnost iznesene teze o lirici kao specifičnom tipu govora koji se ne može ni analizirati ni pojmiti instrumentarijem svijeta znanja. Potonji je naime određen logičko-kauzalnim vezama i gramatičkim ustrojem, a lirika napušta takav vid razumijevanja svijeta okrećući se promatranju materijalnosti jezika. S obzirom na višekratne dijagnoze o uzmaku lirike pred tehnološkim napretkom i avangardnim projektima izjednačenja umjetnosti i života, u radu se poredbenim čitanjem Kravarova teksta i Derridaova eseja “Che cos’è la poesia?” (1988) uz Pogačarovu zbirku pjesama Knjiga praznika (2022) istražuje metafora pjesme kao ježa. Pritom se upućuje na poetičke pomake koje je u toj knjizi ostvario Pogačar na pozadini stvarnosne poezije, vraćajući se napuštenim tradicionalnim obilježjima lirike kao što su apostrofa, eufonijske odlike riječi, tamnoća jezika, intertekstualnost i elitizam književne komunikacije.