Propietats acústiques i percepció de contrastos mínims en les sibilants del valencià (Estudios de Fonética Experimental)
El valencià estàndard presenta tres consonants fricatives sibilants: //, // i //. Mentre que el contrast entre // i // sembla indiscutible, l’existència d’una oposició real entre // i // és més dubtosa. El primer objectiu d’aquest treball és comprovar si, en un estil de parla hiperarticulat (Fonet, Gonzàlvez et al., 2007), la consonant // és diferent de // i de // tenint en compte set paràmetres acústics: durada, harmonicitat, pic espectral i quatre moments espectrals: centre de gravetat, desviació estàndard, asimetria i curtosi. Les dades revelen que // i // contrasten clarament en durada, harmonicitat i asimetria; // i // contrasten en harmonicitat, desviació estàndard, curtosi i, en particular, es distingeixen per dos trets típicament associats amb el punt d’articulació: pic espectral i centre de gravetat, però en un grau menor al d’altres dialectes catalans. El segon objectiu del treball és comprovar si els parlants són capaços de discriminar les fricatives //-// i //-// a partir d’estímuls extrets del centre de les consonants. Els tests de percepció realitzats indiquen que els subjectes perceben clarament el contrast entre les dues consonants alveolars, però tenen més dificultats per distingir el parell //-//.