АНТИКРИЗОВІ СТРАТЕГІЇ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ ПІДПРИЄМСТВА - O. Ya. Shcherban; L. O. Malik; S. Ye. Senyshyn; O. R. Condra (Aktualʹnì Problemi Rozvitku Ekonomìki Regìonu)
У статті висвітлюється актуальна проблема управління персоналом підприємства в умовах кризових явищ, які дедалі частіше супроводжують функціонування сучасного бізнес-середовища. Мета статті – дослідити сутність, особливості та ефективні підходи до реалізації антикризових стратегій управління персоналом на підприємстві, а також визначити шляхи збереження трудового потенціалу, підвищення адаптивності працівників і забезпечення стабільного функціонування організації в умовах кризових явищ. Зазначено, що ефективна кадрова політика в умовах невизначеності та турбулентності є ключовим чинником збереження конкурентоспроможності та стабільного розвитку підприємства. Розкрито сутність антикризового управління персоналом як цілеспрямованого комплексу дій, що забезпечують адаптацію трудового колективу до змін, оптимізацію витрат, зниження соціальної напруги та підвищення загальної ефективності діяльності підприємства. Теоретична цінність дослідження полягає у систематизації та узагальненні підходів до антикризового управління персоналом в умовах сучасної соціально-економічної нестабільності. У роботі детально розглянуто поняття «антикризова стратегія управління персоналом», визначено її основні складові та принципи формування. Отримані теоретичні положення можуть стати базою для подальших досліджень у галузі кризового менеджменту та HR-стратегій. У ході дослідження систематизовано основні антикризові стратегії, що застосовуються в сучасній практиці: оптимізація чисельності персоналу, запровадження гнучких форм зайнятості, удосконалення мотиваційних механізмів, розвиток професійних компетенцій, активне впровадження програм внутрішнього навчання та перекваліфікації, посилення внутрішніх комунікацій та управління ключовими кадрами. Особливу увагу приділено ролі лідерства та стратегічного HR-менеджменту у подоланні наслідків кризи. У статті також наведено рекомендації щодо формування ефективної антикризової кадрової політики, що поєднує економічну доцільність із соціальною відповідальністю. Зроблено висновок про необхідність переходу від тактики скорочень до стратегічного розвитку персоналу навіть в умовах обмежених ресурсів. Матеріали дослідження можуть бути корисними для науковців, керівників підприємств, HR-менеджерів та фахівців з організаційного розвитку.